אנחנו רוצים שהמנהל שלנו יהיה משיח.
אנחנו רוצים לסגוד למנהל.
אנחנו לא רוצים רק לאהוב מנהל.
אנחנו לא רוצים פשוט להיות שם.
אנחנו רוצים לסגוד ואנחנו רוצים את שאנקלי, אנחנו רוצים פייזלי, אנחנו רוצים את קני.
מה שאנחנו לא רוצים זה דמות של רוי הודג'סון.
אנחנו רוצים מישהו שאנחנו יכולים להרגיש שהוא מוביל אותנו.
וברור שקלופ היה הדמות הזו מהעונה שלפני שהוא הגיע אלינו.
וכשהוא הוכרז, זו הייתה הבחירה המושלמת.
כשראית אותו מדבר במסיבת העיתונאים, זה היה כאילו, זה האיש הזה, זה, אתה יודע, לדבר על לקחת אותנו מלהיות ספקנים למאמינים.
ואז לעשות את זה ולהגיד שהוא יישב פה בעוד חמש שנים, חמש שנים עם תואר.
והוא לא ציין איזו כותרת, אבל הוא כן.
והוא עשה.
הוא עשה כל תואר, כל מה שהוא יכול היה לזכות בו חוץ מגביע אופ"א, שזה די דומה לעונה שהייתי רוצה ביום שהייתי בדבלין.
הוא עשה כל מה שהבטיח לו ועוד הרבה יותר.
ואני חושב שהדבר שלאנשים לא אכפת, הדבר שאוהדי היריבה לא בהכרח מקבלים זה שאנשים מדברים על זה שהוא שינה ארבעה משחקים בתקופתו למועדון ויהיו לו שלוש זכיות בפרמייר ליג ושלושה גביעי אירופה.
ואתם בטח יכולים להגיד את זה לרוב האנשים, אבל אנשים אומרים שהעובדה שיש לו רק פרמיירליג אחת וליגת אלופות אחת, זה לא מספיק.
וזה, זה, זה לא היה, זה לא היה הגביעים.
הגביעים פנטסטיים ואתה רוצה את הגביעים.
אבל הזמן שהיה לנו בתשע השנים האחרונות היה לגמרי לא מציאותי.