על הסרט התיעודי אז?
האם היו שם צילומים שלא נראו שאתם אוהבים?
וואו, לא ראיתי את הקליפ הזה שנים.
היו טונות.
אה, באמת?
אני אגרן.
זאת אומרת, היו לו, היו לו עוד דברים.
דברים נסתרים שלא ידעתי?
כן.
האם שכחתי?
ושירים כמו Living on a Prayer, של מי היה הרעיון שיהיה פזמון ענק כזה?
כשכתבנו אותו, לא היה לנו פתק אחד או מילה אחת או משהו.
נכנסנו יחד לחדר ופשוט התחלנו לדפוק.
ואתם יודעים, הכתיבה של זה הייתה דבר אחד, אבל כשנכנסנו לחדר ופיתחנו את קו הבס וטיקו שם פעימה מאחוריו, ומכאן זה באמת התעורר לחיים.
כשהזכרתי שאני מראיין אותך היום, כל העוקבים שלי, הם רק רוצים לדעת, האם תעבוד שוב עם ריצ'י בעתיד, אתה חושב?
ובכן, עברו 11 שנים.
אני מחכה שהטלפון יצלצל, אז זהו.
איפה אתה עכשיו איתך כי עברת את הניתוח ואני אני.
רדיו מוחלט.
עכשיו הוא רק חוזר לכושר של סיבוב הופעות.
ויש לך מסגרת זמן לזה?
אתה משאיר פתוח?
זה תלוי בזה.
אלוהים.
אנא ברכו את ג'ון, דייוויד וטיקו.
שָׁלוֹם.
בוקר טוב.
היי, בוקר טוב, ליאון.
מה שלומכם כולכם?
בסדר גמור.
תודה.
עכשיו יש לכם סדרת דוקו חדשה שיוצאת בשם Thank You, Good Night, The Bon Jovi Story ב-26 באפריל.
איך היה לעשות את הסדרה הזאת?
מכירים את זה שאומרים שאתם, אתם עוברים ורואים את החיים שלכם מהבהבים לנגד עיניכם?
אלה היו חיי שהבזיקו לנגד עיניי.
אבל אנחנו לא מתים.
אז זהו, היה די נחמד לראות את זה.
כן, זה חייב.
סליחה.
פישלתי לך.
שיא.
אנחנו נמחק את זה.
נחזור לתקליטים.
אז ברור שאתם צופים בסדרת הדוקו.
ראית את המוצר הסופי?
הפיינל פור?
התוצר הכמעט סופי, אני חושב שאולי לפני ארבעה או חמישה חודשים, ישבנו כולנו יחד בחדר וצפינו בחיתוך גס.
ואיך הרגשת כשצפית בו?
עשינו המון עבודה ב-40 השנים האחרונות.
אתה יודע הרבה, הרבה קרה.
האם זה היה כל גלגול של הלהקה שצפו בזה יחד?
ריצ'י הגיע אליי הביתה וצפה איתי בשלושת הפרקים הראשונים.
כן.
ואיך היה לצפות בזה עם ריצ'י?
טוב.
כמו שהיה עם כולם.
אתם יודעים, כמו שאמרתי, הרבה דברים קרו.
וכמובן, אתה עובד על אלבום חדש, ואתה מכסה הכל בסרט התיעודי הזה, מהסטטוס הנוכחי של הלהקה ועד ההתחלות המאוד-מאוד מאוד שבהן היית, אתה יודע, מופיע לבד.
והיה לך את Runaway כלהיט לפני שגיבשת את הלהקה, וזה באמת מעניין לראות איך כל זה התגלגל.
איש המערות טיימס.
איך היה לגבש את הלהקה אחרי להיט?
כלומר, איך הגעת?
החבר'ה האלה ביחד, חשבתי שנהיה, אתה יודע, אולי שלושה או ארבעה שבועות לנצל את המטוס, וזה, אתה יודע, כי טיקו, למשל, היה במופע הקלטה שהיה בדרכים.
לא ציפיתי שהוא יוכל לעזוב להקה שהייתה, אתה יודע, זה שהוציא תקליטים ברדיו וחזר לכלום, אתה יודע?
אז, טיקה, איך הרגשת עם הקפיצה הזאת?
אתה יודע, נכנסתי לפקק עם דיוויד וג'וני וג'וני ופשוט הייתה לי הרגשה שזה שווה לקחת סיכון ואתה צדקת אחר כך.
משהו אומר לי שזו הייתה החלטה טובה.
וכמובן, כבר ניגנת בלהקה עם ג'ון, נכון?
כן, קודם כל, אתם יודעים, כמו בסרט התיעודי, שכן, אתם יודעים, היינו בני 17.
אז הייתה לך היסטוריה שהולכת ישר אחורה, וזה נהדר, ואז היו לך את שני האלבומים הראשונים שלך, בון ג'ובי ב-7800 מעלות ואז כמובן את האלבום שהבאתי אותו היום, האלבום שממש שינה את חיי.
נכנסתי לבון ג'ובי ולמוזיקת רוק כתוצאה מ-Slippery When Wet, וזה שינה לך את החיים בצורה די דרמטית.
איך הוא עבר משני האלבומים הראשונים לשלב הבא, שהיה קפיצה אדירה?
איך יצרת את השירים האלה שהיו כל כך ענקיים?
אתה באמת לא יודע איך אתה יוצר משהו.
זאת אומרת, זה די קורה, נכון?
זאת אומרת, עשינו עוד שני תקליטים לפני כן.
הלכנו למקום אחר עם מפיק אחר.
היו לנו כמה אלבומים וכמה שנות ניסיון בדרכים.
לקחנו את כל זה לוונקובר, קנדה, שהייתה מקום לא מוכר באמת מבחינת עשיית תקליטים.
והכל.
המפגש הזה של אנשים שונים שהתאחדו ואחד מכל אחד גרם לעשרה, אתם יודעים, ברוס פיירברן באמת הפך לברוס פיירברן אחרי סליפרי.
ובוב רוק היה בסך הכל מהנדס שכיר שהמשיך כמובן לאלבום השחור של מטאליקה ולכמה מתקליטי הרוקנ'רול הגדולים.
אבל החבר'ה האלה היו כולם כמונו, אתם יודעים, פשוט נכנסו לתוך עצמם.
ושירים כמו Living on a Prayer, אני מתכוון, איך הגעת לרעיון של מי זה שיהיה פזמון ענק עם הצרות ו.
שם היינו שלושתנו.
אתה יודע, אני, כתבתי את זה עם ריצ'י ובחור בשם דזמונד.
אבל כשכתבנו אותו, לא היה לנו פתק אחד או מילה אחת או משהו.
נכנסנו יחד לחדר ופשוט התחלנו לדפוק ולדבר על קווי עלילה ואתה יודע את זה, זה הפך לתקליט שזה כשאנחנו הלהקה נכנסנו ועבדנו על זה.
אתם יודעים, הכתיבה של זה הייתה דבר אחד, אבל בגלל שזה היה מאוד פשטני.
היה לנו את המנגינה, את המילים, את שינויי האקורדים, כן.
אבל כשנכנסנו לחדר ופיתחנו את קו הבס וטיקו שם פעימה מאחוריו, ומכאן זה באמת התעורר לחיים.
זה בא די בקלות.
זה קרה.
זה היה אחד התקליטים הקלים שלנו, וכך גם התקליט החדש שלנו כאן.
אבל הנקודה היא כשזה כל כך קל, זה טוב.
כלומר, זה נכון.
לא פעם גיליתי שכאשר מראיינים להקות, השירים שיצרו הכי מהר הם אלה שמתגלים כטובים ביותר.
למרבה הפלא.
כן, זה כמו הדרך עם הכי פחות התנגדות.
אתה יודע, אתה לא עובד בזה ועובד בזה ועובד בזה ועובד בזה.
בדרך כלל אלה פחות טובים.
ובכן, הם יכולים להיות, אבל אתה חייב.
אבל אם אתה חושב על זה יותר מדי, אתה יודע, אתה הופך להיות קורבן לזה יותר מדי.
כלומר, הבעיה עם הטכנולוגיה היא שהיו יותר מדי מסלולים.
אתה יכול להוסיף הכל, בהנחה שאתה צריך ללמד אותך איך לא להוסיף הכל.
איך אתה מוצא את זה היום עם הטכנולוגיה של היום?
זו הנקודה, אתה יודע, אתה יכול לקבל 199 רצועות בתקליט כי זה, זה, זה לא קלטת, זה דיגיטלי, נכון?
כשהיו 24 מסלולים אנלוגיים, זה היה פשוט בום, קוצצים, בום, קוצצים.
טוב להמשיך הלאה.
האם אתה מעדיף את העידן האנלוגי?
היה צליל שונה אבל זה היה גם זמן רב ואם אתה רוצה לראות חלק עובר לחלק אחר היית צריך לחתוך קלטת.
היינו צריכים ללכת.
מעכשיו, הם לחצו על כפתור.
אנחנו חייבים ללכת.
אה, בואו נראה מה זה.
זה משהו שלוקח, כן, משהו שלוקח דקות, אתה יודע?
לקח אז שעות.
ימין.
וממש לחתוך עם סכין.
כן, כן, דברים אמיתיים, אמיתיים.
לא אפס באלה.
לפעמים אתה מאבד כמה דברים טובים כי הם לא עשו עבודה מבריקה.
כן, נכון.
הלאה לסרט התיעודי אז.
אתה כן מדבר בפירוט על הקול שלך.
כן.
ואיפה אתה עכשיו עם הקול שלך?
כי עברת את הניתוח ואני אני.
רדיו אבסולוט אתה יודע שמה שאתה רואה בסרט צולם לפני שנה ושנתיים ואכן עברתי ניתוח גדול, שגם הוא היה להפתעתי הרבה.
אבל ההתקדמות והתהליך היו בלתי פוסקים, ואני, אני רחוק, אתה יודע, זה היה יותר ממסוגל לשיר בתקליט ולשיר על בסיס יומי.
והבוקר המוקדם הזה, והיום, ביום רביעי הקרוב, אני מתכוון, הקול שלי נשמע די טוב לזמן הזה, אתם יודעים למה אני מתכוון?
זה טוב, זה טוב.
עכשיו הוא רק חוזר לכושר של סיבוב הופעות.
כן.
ויש לך מסגרת זמן לזה?
אתה משאיר את זה פתוח?
זה תלוי באלוהים, שאל אותו, אתה יודע, כי זה באמת מה שזה מסתכם כשאתה חושב על מיתרי הקול שלך, שכנראה המאזין לעולם לא יידע.
שקול את גודל התמונה הממוזערת שלך שהיא גדולה כמו האקורדים שלך.
כן, הזכרת את הסרט התיעודי.
אתה יודע שלשחקני ספורט יש זרוע או איבר וכל העולם שלך סובב סביב החלל הזעיר הזה כאן.
וגם שלכם.
אותו דבר, כן.
אז זהו, שזה מה שהיה.
להפתעתי הרבה כל זה קרה, אבל זה תהליך הגמילה.
עכשיו, אבל זה היה מספיק טוב כדי לעשות את האלבום החדש הזה.
זה טוב, כן, כן.
כן, ששמעתי את אחד הסינגלים.
האגדי.
מה הייתה ההשראה לשיר הזה?
ובכן, אני חושב שאתה מגיע למקום מסוים בחיים כשאתה מהרהר וכמילים, כי יש לי את מה שאני רוצה כי יש לי את מה שאני צריך, חופן חברים שיעמדו לי, שישקפו את מה שקורה עם הניתוח ואיפה אנחנו נמצאים בקריירה שלנו.
ואתם יודעים, בגלל זה אני חושב שהשירים מהדהדים כשאנשים חושבים שהמילים האלה הן שלהם, ממש כמו שהשירים האחרים שלנו היו שם.
זה כמו לחיות על תפילה.
אלה החיים שלי.
הדמויות האלה הופכות לסיפור שלך, וקווי העלילה האלה הופכים לסיפור שלך.
אז איך היה לעשות את האלבום החדש, חבר'ה?
האם היה טוב לחזור יחד ו.
שוב, זה היה קל.
זה זרם ביחד.
העובדה שנפגשנו בנאשוויל, עשינו, עבדנו שם בעבר.
העובדה שזה התחבר ופשוט זרם היא עדות לשירים.
כלומר, אני בדרך כלל לא מקשיב למילים.
הייתי צריך להתקשר לג'ון ולהגיד לו כמה המילים נהדרות כי באמת, זה היה טוב, נכון?
וזה.
הייתה לו והייתה לו האנרגיה של כולם שנמצאים בחדר אחד ומסתכלים אחד על השני ודופקים את זה באנרגיה הקולקטיבית הזו.
אתה יודע, אתה מרגיש את זה ברוח השיר הזה ואגדי בכל האלבום כי אנחנו שם ופשוט אוהבים להגיד שזה היה קל, אבל אנחנו מסתכלים אחד על השני ופשוט דופקים את הכל.
היה ממש כיף.
כן, תקליט שכיף לעשות.
זאת אומרת, אתם יחידה מלוכדת עכשיו.
ואני מתכוון, הכל מכוסה בסרט התיעודי.
וכשהזכרתי שאני מראיין אותך היום, כל העוקבים שלי, הם רק רוצים לדעת, האם תעבוד שוב עם ריצ'י בעתיד, אתה חושב?
ובכן, עברו 11 שנים.
אני מחכה שהטלפון יצלצל, אז זהו.
מי יודע מה צופן העתיד?
כלומר, ברור שאתם בקשר איתו, ראיתם את הסרט התיעודי ביחד, אבל זה לא בשלב הספציפי הזה של הדיון במוזיקה.
אתה צריך פשוט להבין את זה, אתה יודע, מעולם לא היה ריב או נפילה.
הוא פרש מהלהקה לפני 11 שנה באמצע הלילה ואין אנימה כי להיות בלהקת רוק, מפוארת כמו שזה נשמע, זו עבודה קשה.
ואתם יודעים, הוא החליט שלהיות איתנו בדרכים זה לא בשבילו ופשוט לא הגיע יותר.
זה באמת מה שקרה.
אז אני.
כלומר, אם מישהו רוצה עוד פרטים על זה, הוא רק צריך לראות את התוכנית כי היא מכוסה בפירוט.
והוא אכן מתנצל גם על הדרך שבה עשה זאת.
כן, אין אנימות, רק שיהיה ברור, עם כל המאזינים שלנו, מעולם לא היה לנו ריב.
אין איבה.
בא לראות את המזח.
אתה יודע, הכל טוב.
ואני חושב שזו הערה חיובית לדבר עליה.
אז סדרת הדוקו היא בת 4 חלקים והיא פשוט מרתקת.
אז זה סוג של תבלין בין ציר הזמן מההתחלה, 40 השנים.
למעשה זה הולך לפני 40 השנים שבהן הייתם לבד אבל חתכתם עם חתיכות גם מ-2022, לא?
כן, זה הולך ממש עד 23 בסוף הסוף, בדיוק כשחושבים איפה היינו אז.
אנחנו מצלמים כבר למעלה משנתיים כששמו של הבמאי הוא גות'האם צ'ופרה.
אתם אולי מכירים את אבא שלו, דיפאק צ'ופרה, והוא תפס את המהות של מה שקורה בימינו תוך שהוא גם לוכד את ההיסטוריה של הלהקה לאורך 40 השנים האלה.
הגישה שלו הייתה בלתי מוגבלת וסמכנו עליו שיספר את הסיפור והוא באמת קיים את ההבטחה שהוא יעשה.
האם היו שם צילומים שלא נראו שאתם אוהבים?
וואו, לא ראיתי את הקליפ הזה שנים או שם.
היה טונות.
אה, באמת?
מי ידע?
כן, תמיד חשבתי על הקצב, לביטלס תמיד היו סרטים דוקומנטריים מדהימים.
ואז כשראיתי את זה, הלכתי, אה, היה לו הרבה חומר.
לא.
ובכנות, רק כדי לראות את הדברים האלה, זה בעצם היה בארכיון, ג'ון.
אני אגרן.
זאת אומרת, היו לו, היו לו עוד דברים.
הסתיר את זה.
אני לא חושב.
אפילו הוא.
כן, אלה היו דברים שלא ידעתי.
כן, ששכחתי, שכחתי לגמרי.
יש קליפים שלך עובר שעות על גבי שעות של קלטות, קלטות וידאו.
כן, אבל לקבל את כל הקלטות האלה, לקבל את הקלטת שלי רוכב בבריחה, זאת אומרת, מי ידע?
או פיסת הנייר המקורית שאתה כותב עליה ורדים טובים יותר או עושה את זה, אתה יודע, כל הדברים האלה.
לא היה לנו מושג.
אתה מתכוון לשחרר משהו מהדברים האלה?
כן, יש כנראה 30 שירים שמצאנו כי תמיד ידענו שאנחנו כותבים 30 בכל כך הרבה אלבומים שלנו.
נכתוב 30 כדי לקבל 10.
אז יש אוצר בלום של חומרים, אבל יש כמה שירים ממש טובים שבדיעבד, אני הולך איך זה לא עשה את האלבום?
כן, טוב, אני מתכוון, אני פשוט לא יכול לחכות שכולם יצפו בסדרת הדוקו הזאת כי חשבתי שהיא מרתקת.
אה, תודה.
אנחנו גם לא יכולים לחכות לשמוע את האלבום החדש.
ותודה שנכנסת, בון ג'ובי.
אמן.
תודה, מותק.
תודה.
ליאונה, תודה.